![Kevés az ingyentelek Erdélyben? (1.)](http://archivum.eloszekelyfold.ro/wp-content/uploads/2021/12/408_ingyentelek-20160719.jpg)
Az illetékes önkormányzatok nem rendelkeznek beépíthető területekkel, így nem tudnak eleget tenni a kéréseknek.
Telket a helyi közigazgatási egység saját tulajdonában lévő területeiből lehet kiosztani lehetőség szerint, az igénylések elbírálásának módszertanát a helyi önkormányzatoknak kell kidolgozniuk – írja a Krónika című Kolozsváron megjelenő napilap.
Lehet beszélni a városi környezetekről. Szajkózhatjuk, hogy a munkahelyek közelében kell élni, s azt, hogy az „alvóvárosok” jelentik a megoldást, ahol csak néhány órát tartózkodnak a lakók hétköznaponként, s pihenni, kikapcsolódni azonnal másfelé fordulnak, ha arra lehetőségük adódik. Az ilyen családok nem élnek közösségi életet: igazán ahhoz a helyhez sem kötődnek, ahol dolgoznak, mert figyelmüket leköti a pénzszerző tevékenység, otthonukba (amely így csak lakás) éjszakára térnek vissza, a rekreációs tevékenység által pedig ismét városi, esetenként idegen, külföldi helyszínekre utaznak, hiszen egyfajta státuszigazolást jelent az egzotikus helyszíneken készített fotók felvillantása és megosztása fb-oldalakon, illetve igazolásként egymás bejelőlése bizonyos ikonikus szerepű csoportképeken.
Marosvásárhelyen az önkormányzatnak jelenleg nincs lehetősége arra, hogy ily módon támogassa a fiatalokat házépítés, családtervezés céljából. Kérdésünkre a polgármesteri hivatal egyik sajtószóvivője, Cosmin Blaga azt mondta jelenleg csak kedvezményes bérlakásokat tudnak biztosítani a fiatal családoknak. Az Országos Lakásügynökség (ANL) programja keretében egyébként évek óta nem épült új tömbház a megyeszékhelyen, ezért a városháza úgy próbál segíteni a fiataloknak, hogy a Pandúrok utcájában több tömbházat is megvásárolt, a lakrészeket pedig bérbe adná az érdeklődőknek.
Mi a helyzet másutt?
A szomszédos országokban, így Magyarországon is, vannak a romániaihoz hasonló elképzelések. Bizonyos településeken sikeresek a programok, más régiókban pedig a „kutyának sem kellenek”.
Nagyon „földönjáró” programról szereztünk tudomást Szerbiában, pontosabban Vajdaságban, ahol a Prosperitati Alapítvány olyan modellt működtet vidéken, amely elsősorban azokat a fiatalokat kívánja – pályázat útján – támogatni, akik falusi környezetben kívánnak letelepedni és mezőgazdasági tevékenységből szeretnének a továbbiakban megélni.
Sértő és diszkriminatív az értelmiséget ajnározása
Egy-egy program meghirdetésekor sértő lehet az értelmiség túlzott támogatásának hangoztatása azok számára, akik egyéb munkákkal, történetesen a két kezükkel (is) keresik a betevőt. Azért mondjuk itt, hogy nem csak a két kezükkel, mert ész is kell a földműveléshez, állatartáshoz, s nem is kevés.
Egy hagyományos parasztgazda felneveléséhez hosszabb időre van szükség, mint a bolognai folyamatba integrált egyetemi és főiskolai karokon képzett diplomások esetében. A megszerzett tudásmennyiség is nagyon komplex és praktikus.
Ismerve a most felsőfokon tanulók szokásait, jól érzékelhetjük, hogy egyre jobban kitolódik a tanulmányok befejezésének felső határa. Pályakezdés helyett olykor 2-3 területen is „szakosodnak”, illetve markánsan túlképzik magukat a mai „oldkidek”, akikben a családalapítási hajlandósága is minimális, illetve a számláikat fizető és őket továbbra ellátó szülőkről való leválás bőven kiolódik a 30. életév fölé.
Nem is annyira a városon letelepdni óhajtók képezhetnék itt a célközönséget, hanem azok, akik vidéki környezetet választanának.
Erdélyi témákat külön nem vizsgálunk, de a következőkben a Székelyföldön működö, illetve nem működő önkormányzati próbálkozásokat igyekszünk bemutatni a közeljövőben.
Manapság a székely vidék üres
Illetve: az „élettér” lakhatási kihasználtsága minimális. Az előttünk járó generáció pánikszerűen hagyta el a falut a létezett szocializmus idején, s a létező demokrácia (?) negyedszázada alatt egyáltalán nem sikerült a politikai és gazdasági elitnek olyan elképzeléseket gyakorlatba ültetnie, amelyek formálhatnák a jövőképet, és emiatt újabb nemzedékek hagyták el a területet, vidéki, de gyakori esetben külföldi helyszíneket választva a munkához és az életvitelhez.
![](http://archivum.eloszekelyfold.ro/wp-content/uploads/2021/12/debd14e9-0466-4b84-ad9a-fed1d35dc910(1).jpg)
Nem igaz az az állítás, hogy nincs ingyentelek. A telkek azonban nem mindig ott helyezkednek el, ahol munkát lehet vállalni. Ilyen vonatkozásban érdemes lenne arra figyelni, hogy ingázási lehetőségeket teremtve, növelve a mobilitást, vonzóvá váljék a vidéki életforma, s esetleg azok a foglalatosságok is, amelyek nem az iparhoz és a szolgáltatásokhoz kötődnek.
Ilyen vidéket és fiatalokat segítő programokat nem egyszerű kidolgozni. Hosszabb időre, komoly szakemberekre, elhivatott és tehetséges polgármesterekre, tanácsosi testületekre van szükség, amelyek, akik soraiban – ismerve a helyhatósági választásokon felbukkant és funkcióba került jelölteket – csak ritkán bukkanak fel az igazán látványos eredményeket hozó projektek.
Forrás: www.kronika.ro, Székely Távirati Iroda
Címképünk a www.portfolio.hu honlapról származik.
Élő Székelyföld Munkacsoport